![](https://64.media.tumblr.com/af329425dc3096cbebf174bd03db3989/812f625d898cd9d0-ee/s640x960/b0eac6acd12c5d72e309de5c6d20e1a3874bc906.jpg)
Minden valamire való tónak van stégje, még akkor is, ha csak picike. Így hát, a falubéli tónak is van egy. A faépítmény első látásra talán veszélyesnek tűnhet, de masszívan állja a sarat már évek óta. Jó idő esetén ki lehet rá ülni, lehet rajta napozni, vagy be lehet ugrálni a vízbe. Vannak olyanok is, akik a szenvedélyüknek hódolva hosszú órákat ülnek csöndben rajta, egy pecabot fölött. A lényeg, hogy mindenki kihasználja, 8 évestől a 80 évesig. Mindezek mellett a stég remek találkahely, gyakran látni szerelmeseket édesen elbeszélgetni rajta. Czettner L. Zora munkája
|
|
|
Annyira annyira de annyira annyira régen láttam Csenger. És ettől szomorú lettem. Fogalmam sem volt arról, hogy miért érzek ilyen furákat, de éreztem. A szőke magas fiú a gondolataim jó részét kitette és előfordult olyan is, hogy nem tudta órán figyelni, mert arra vártam, hogy mikor szabadulhatok ki a folyosóra, mert ott van esély arra, hogy talán összefutok vele. De a találkozásaink igencsak ritkásak voltak, de olyankor mindig nagyon jól éreztem magamat, sokat nevettem és talán egyre jobban bele is habarodtam, bár, ezt soha senkinek nem vallottam volna be. Ez az én titkom volt, úgyhogy nem meséltem senkinek a lepkékről, még Lucának sem! Pedig nagyon nehéz volt! Mert tapasztalatlan voltam, kétségbe voltam esve, de így, hogy hallgattam senkitől nem tudtam segítséget kérni, hogy oldjam meg a problémát. Ettől függetlenül azonban voltak időszakok, amikor egész jól éreztem magamat a bőrömben, boldog voltam, felszabadult és eszembe sem jutott, hogy talán ezt is neki köszönhetem. A szüleim szerint kezdtem felcseperedni, de ettől csak még jobban beijedtem. Mégis mit jelent ez? Semmi jót az tuti, ez Pán Péter is megmondta volna nekem. Na mindegy, a lényeg, hogy a Ricsmond utáni hajthatatlan kíváncsiságom egy helyre üldözött ezen az estén. Oda, ahol először találkoztam vele. Fel akartam idézni, ami akkor történt, ezért felvettem a kabátomat és elindultam le a faluba, ismét tilosban járva. De konokul szét sem néztem a szemembe villant az elszántság és kisvártatva már lent is voltam. Ott aztán végigsiettem a stégen és végighasaltam a végén, a pálcám végére fényt varázsoltam és letettem magam mellé. - Hol lehetsz? Kérdeztem a saját tükörképemet kissé megilletődve, majd belenyújtottam az ujjamat, apró hullámokkal borzolva össze a felszínt. A víz jég hideg volt, de még nem tartottunk ott, hogy befagyott volna a vize. A következő pillanatban azonban valamit megláttam a víz alatt. Csak egy pillanat volt, de elég ahhoz, hogy felborzolja a fantáziámat. Halkat sikkantottam, majd bátran a víz fölé hajoltam, hogy jobban megnézzem mi az. Négykézláb tornáztam magam, de kár volt...mert abban az óvatlan pillanatban ahogy elveszítettem az egyensúlyomat, egyenesen belezuhantam, fejjel előre.
|
|
|
Csornay Kíra Lotti INAKTÍV
![](https://bagolyko.varazslat.net/avatars/av14598) Ł o T t i C s E k .* offline RPG hsz: 116 Összes hsz: 1542
|
Írta: 2015. december 28. 23:04
|
| Link
|
[url=https://bagolyko.varazslat.net/index.php?p=forum&sp=tpage&topic=1096&post=558791#post558791][b]Csornay Kíra Lotti - 2015.12.28. 23:04[/b][/url] Annyira annyira de annyira annyira régen láttam Csenger. És ettől szomorú lettem. Fogalmam sem volt arról, hogy miért érzek ilyen furákat, de éreztem. A szőke magas fiú a gondolataim jó részét kitette és előfordult olyan is, hogy nem tudta órán figyelni, mert arra vártam, hogy mikor szabadulhatok ki a folyosóra, mert ott van esély arra, hogy talán összefutok vele. De a találkozásaink igencsak ritkásak voltak, de olyankor mindig nagyon jól éreztem magamat, sokat nevettem és talán egyre jobban bele is habarodtam, bár, ezt soha senkinek nem vallottam volna be. Ez az én titkom volt, úgyhogy nem meséltem senkinek a lepkékről, még Lucának sem! Pedig nagyon nehéz volt! Mert tapasztalatlan voltam, kétségbe voltam esve, de így, hogy hallgattam senkitől nem tudtam segítséget kérni, hogy oldjam meg a problémát. Ettől függetlenül azonban voltak időszakok, amikor egész jól éreztem magamat a bőrömben, boldog voltam, felszabadult és eszembe sem jutott, hogy talán ezt is neki köszönhetem. A szüleim szerint kezdtem felcseperedni, de ettől csak még jobban beijedtem. Mégis mit jelent ez? Semmi jót az tuti, ez Pán Péter is megmondta volna nekem. Na mindegy, a lényeg, hogy a Ricsmond utáni hajthatatlan kíváncsiságom egy helyre üldözött ezen az estén. Oda, ahol először találkoztam vele. Fel akartam idézni, ami akkor történt, ezért felvettem a kabátomat és elindultam le a faluba, ismét tilosban járva. De konokul szét sem néztem a szemembe villant az elszántság és kisvártatva már lent is voltam. Ott aztán végigsiettem a stégen és végighasaltam a végén, a pálcám végére fényt varázsoltam és letettem magam mellé. - Hol lehetsz? Kérdeztem a saját tükörképemet kissé megilletődve, majd belenyújtottam az ujjamat, apró hullámokkal borzolva össze a felszínt. A víz jég hideg volt, de még nem tartottunk ott, hogy befagyott volna a vize. A következő pillanatban azonban valamit megláttam a víz alatt. Csak egy pillanat volt, de elég ahhoz, hogy felborzolja a fantáziámat. Halkat sikkantottam, majd bátran a víz fölé hajoltam, hogy jobban megnézzem mi az. Négykézláb tornáztam magam, de kár volt...mert abban az óvatlan pillanatban ahogy elveszítettem az egyensúlyomat, egyenesen belezuhantam, fejjel előre.
|
|
|
|
Vadász Csenger Richárd INAKTÍV
![](https://bagolyko.varazslat.net/avatars/av14706) Bukott Király offline RPG hsz: 168 Összes hsz: 843
|
Írta: 2015. december 28. 23:51
|
| Link
|
[url=https://bagolyko.varazslat.net/index.php?p=forum&sp=tpage&topic=1096&post=558838#post558838][b]Vadász Csenger Richárd - 2015.12.28. 23:51[/b][/url] A hold sápadt sugarai pont azt a fát választották maguknak, mely alá kincsemet rejtettem. Mint ezer tündér játszottak a törzs körül, a földből kiszabadult gyökereken ugráltak és hol előtűntek, hol elbújtak a sötétség mögött. És ezek a milliónyi fénynyalábok mutattak nekem utat a táskámhoz. Ahhoz az egyszerű fekete szövetdarabhoz, mely a megmaradt dolgaimat tartotta magában, és védelmezte minduntalan. Talán még senkinek sem mutattam meg, mindig, miután felöltöztem és kivettem a szükséges tárgyakat, szépen visszatettem a helyére, és reggelig nem is bántottam. Ma sem volt másképp, bár mikor belenéztem elhúzott ajkakkal tapasztaltam, hogy csinos kis tartalékaim a napok múlásával egyre jobban apadtak. Már a fele sem volt meg annak, amit magammal rángattam, csupán öt doboz maradt és kettő üveg. Kihalásztam az egyik dobozból egy szálat és egy gyújtót, majd, az egyik fának dőlve, az árnyékok takarásában rágyújtottam. Nem minden nap szoktam, de most muszáj volt. Megint ő járt a fejemben, és ezt kellékek nélkül, önerőből mégis hogyan győzhetném le? Kifújtam a füstöt és figyeltem, ahogy elillan a csillagok felé sodródva. Ma is gyönyörűen ragyogtak, mint ékes ruhájú hölgyek a fekete parkett kövein táncolva, lágyan, és kecsesen. Újból ajkaimhoz emeltem "mentőövem", beleszívtam, ám kifújni már nem volt időm. Hangos csobbanás ütötte meg fülem a tó felől, mintha valami belezuhant volna, vagy kiugrott volna belőle. A néma csendben még hangosabbnak tűnt a zaj, és meglepetésemben majdhogynem addig tartottam benn a füstöt, míg tüdőmet el nem kezdte kemence módjára perzselni. Köhécselve léptem elő a fák közül, a stég felé tartva. Kíváncsi voltam mi volt az. Talán csak egy hal, melynek hangját felnagyította az erdő? A stégre lépve kinyújtottam nyakam, egy utolsót köhintve, és próbáltam kivenni valamit a szürkeség paplanja alól. - Hahó? - Volt valaki a tóban, vagy valami. A hullámok agresszíven fodrozódtak, a cseppek sikítva zuhantak vissza a vízbe, de az alakot kivenni teljesen tisztán képtelen voltam, mintha a sok víz mellett egy adag sötétséget is ráöntött volna az este.
|
|
|
|
Csornay Kíra Lotti INAKTÍV
![](https://bagolyko.varazslat.net/avatars/av14598) Ł o T t i C s E k .* offline RPG hsz: 116 Összes hsz: 1542
|
Írta: 2015. december 29. 00:05
|
| Link
|
[url=https://bagolyko.varazslat.net/index.php?p=forum&sp=tpage&topic=1096&post=558851#post558851][b]Csornay Kíra Lotti - 2015.12.29. 00:05[/b][/url] Időm nem volt levegőt venni, ráadásul úgy, hogy fejjel előre érkeztem a jéghideg vízbe, csak ezerszer rosszabb volt. Hirtelen azt sem tudtam, hogy merre van a fel és a le, a sötét csak nehezítette a dolgomat. Kapálóztam egy picit, holott tudtam úszni, de amint éreztem, hogy az ujjaim levegőt ér már tudtam merre van a felszín. Csak egy nagyobbacskát kellett löknöm magamon és a fejem máris kint volt. Kapkodva szedtem a levegőt, bár fájt minden lélegzetvétel. Vacogva söpörtem ki a vizes hajat a szememből és a pálcám fényét kerestem. Nem úsztam el olyan messzire, amilyen gyorsan csak tudtam már úsztam is a stég felé, bár a ruháim és a cipőm megnehezítették a feladatot, de nem adtam fel. Abban reménykedtem, hogy ha kijutok majd eszembe jut valamilyen varázslat aminek a segítségével megszárítkozhatok. Már csak két hosszú karcsapás, a harmadikkal már elértem a stég szélét, és kiköhöghettem a maradék vizet a tüdőmből. Ám amint elhallgattam a köhögés valamiért folytatódott. Még így a saját fogaim kocogásának közepette is tisztán hallottam. Ez pedig azt jelentette, hogy valaki volt itt rajtam kívül. - Ajj...de...lúzer...vagyok. Motyogom dideregve, miközben a homlokomra csaptam a szabad kezemmel. Valószínűleg látta a szerencsétlenkedésemet, ami azt jelenti, hogy akár segítséget is kérhetnék, nem? Megpróbálom magamat a kezemmel fentebb húzni, óvatosan, hogy le ne lökjem a pálcámat. - Hahó, segítenél kérlek? Azt hiszem, ha körbe kell úsznom, azt nem fogom túlélni. Már biztos, hogy lila volt a szám, a szempilláim összeragadtak a hidegtől, a hajamról és a többiről nem is beszélve. Tuti, hogy kinéz egy tüdőgyulladás ezután. Az ujjaimat, amik a stég szélét szorították egyre elfehéredtek, de már nem éreztem őket, teljesen átfagytam alig öt perc alatt. Bár azt hiszem, ez nem csoda.
|
|
|
|
Vadász Csenger Richárd INAKTÍV
![](https://bagolyko.varazslat.net/avatars/av14706) Bukott Király offline RPG hsz: 168 Összes hsz: 843
|
Írta: 2015. december 29. 00:33
|
| Link
|
[url=https://bagolyko.varazslat.net/index.php?p=forum&sp=tpage&topic=1096&post=558861#post558861][b]Vadász Csenger Richárd - 2015.12.29. 00:33[/b][/url] Mint valami bamba, álltam a stég lábánál, és próbáltam kivenni az alakot, ahelyett, hogy segítettem volna. Ember volt, ebben egészen biztos voltam, de még mindig nem értettem, hogy mit keresett a hideg vízben. Fürdeni akart? Na de este, és pont télen. Az alak egyre közeledett a stéghez, köhécselve, nyögve-nyelve, de valahogy a meglepetésem még mindig nem engedett. Egyszerűen nem voltam képes normálisan kezelni a stresszhelyzeteket, mindig lefagytam és képtelen voltam motszanni, míg el nem hárult a dolog. Akármi történt, én csak álltam és néztem, várva, hogy más végezze el a munkát, hogy más nyújtsa jobbját, még ha én közelebb is voltam. A hangok téptek ki ebből a borzalmasan merev és dermesztő állapotból, Lotti hangjai. Azonnal felismertem őket, és hirtelen ismét éreztem, hogy testem a saját irányításom alatt tudhatom. Nem törődve térdeimmel levetettem magam a szálkás deszkákra, és amennyire csak tudtam előredőltem, hogy mindkét kezemmel meg tudjam markolni a lányt. Szerencsére nagykabátban volt, és a kabáton bőven akadt mit fognom, így képes voltam kiemelni őt a vízből, bár közben a cigarettám, mondani sem kellett, tönkrement a víztől. De megérte, ha Lottiról volt szó. - Mégis mit kerestél a vízben? - hangom lágy volt és simogató, ahogy egy nedves tincset kihúztam a lány arcából. Teljesen elázott, és bőrén éreztem, hogy a lány már egészen átfagyott, csontig hatolt nála a kegyetlen, jeges víz. - Van valamilyen varázsigéd a kihűlés ellen ugye? - reménykedésem mögött ott lapult a mérhetetlen aggodalom is, és kezeim azonnal megindultak, a pálcája után nyúlva. A móló szélén volt, egészen közel ahhoz, hogy vissza pottyanjon a vízbe, így hamar elkaptam és a lány felé nyújtottam. Legszívesebben én magam segítettem volna, de ez a vacak nem működött a kezemben, hisz nem voltam képes varázsolni. Pedig engem is körülölelt a mágia, az életembe is beleszivárgott, a világomba, a hétköznapjaimba, csak abba nem, amely egy kicsit is hasznos lett volna számomra. Szinte imádkoztam, hogy a lány tudjon valamilyen varázsigét, ami segít majd rajta, de azonnal eszembe jutott az is, hogy mi van, ha nem tud. Ha most azonnal felkapnám és a kastélyig rohannék vele sem lennék képes megmenteni a megfázás alól, vagy talán még rosszabbaktól sem. Túl messze volt az a nyomorult iskola, Lotti pedig vacogott. Ekkor jöttem csak rá, hogy mi lenne a legtökéletesebb megoldás, bár abban is egészen biztos voltam, hogy nem fog örülni a hírnek. Másokat általában nem ilyen indokkal szoktam vetkőztetni, de nála kénytelen voltam kivételt tenni. Nem hagyhattam, hogy baja essen.
|
|
|
|
Csornay Kíra Lotti INAKTÍV
![](https://bagolyko.varazslat.net/avatars/av14598) Ł o T t i C s E k .* offline RPG hsz: 116 Összes hsz: 1542
|
Írta: 2015. december 29. 00:54
|
| Link
|
[url=https://bagolyko.varazslat.net/index.php?p=forum&sp=tpage&topic=1096&post=558867#post558867][b]Csornay Kíra Lotti - 2015.12.29. 00:54[/b][/url] Minden apró sejtem egészen lefagyott, vacogtam, de ugyanakkor a lábaimat már kezdtem elveszíteni, nem éreztem, így egész kellemes volt, na nem ám lefagyott vagy valami, egyszerűen csak átfáztak, így kevésbé volt kellemetlen. Ettől azonban a derekam, a kezeim és a többi még nagyon fázott, de legfőképpen a fejem, az borzasztó volt. Csak reménykedni tudtam, hogy az idegen megszán és kihúz, tőlem azután akár ki is röhöghet, nem számít. Ha kell, akkor elregélem neki, hogy miért estem bele, sőt, ha nagyon szeretné még egy viccet is mondok, hogy tetőzzön az élmény. Szerencsémre két kar érkezik, valamiféle kesernyés szag társaságában, de nem tulajdonítok neki különösebb jelentőséget, mert szerencsére nekem egyáltalán nem kell erőlködnöm ahhoz, hogy kijussak a vízből, a következő pillanatban már a stégen ülök. Ami még furább, hogy egy nagyon is ismerős hang von kérdőre. A gyomrom automatikusan rándul össze, pedig még az agyam fel sem fogta, hogy pont az húzott ki a csávából, aki miatt közvetve belekerültem. - Cs..cs...cseng..? Nem bírtam kimondani, összeharaptam egy pillanatra az ajkaimat és a kezem már a pálcám után kotorászott, a szememet azonban nem tudtam levenni róla. Tényleg itt volt, és megmentett! Ki ő, ha nem egy igazi herceg? Még ezekben a pillanatokban is elő tudott belőlem bukkanni a kislány és a gondolataim egy pillanatra elragadtak, de csak egy pillanatra. - M..m...m..megt..dom..szá..tani. Remegő kézzel vettem el tőle a pálcámat, magam felé irányítottam és éreztem, ahogy a ruháim átmelegednek, lassan csináltam végig, leülve a stégre a nadrágomat is megszárítottam aztán a hajamat is, szépen lassan. Így már száraz voltam, erről azonban a remegés még nem hagyott alább. A testem folyamatosan azt az üzenetet közvetítette az agyamnak, hogy fázik. Ám néhány perc után ez is kezdett alább hagyni. Addig remegő ajkakkal nézem Ricsmondot, de nem tudtam megszólalni. Pedig sok minden mondtam volna abban a pillanatban, megöleltem volna, de teljesen megmeredtem. Annyira hihetetlen volt, hogy itt van! Pont, ahogy kívántam!
|
|
|
|
Vadász Csenger Richárd INAKTÍV
![](https://bagolyko.varazslat.net/avatars/av14706) Bukott Király offline RPG hsz: 168 Összes hsz: 843
|
Írta: 2015. december 30. 22:20
|
| Link
|
[url=https://bagolyko.varazslat.net/index.php?p=forum&sp=tpage&topic=1096&post=559385#post559385][b]Vadász Csenger Richárd - 2015.12.30. 22:20[/b][/url] A kezébe nyomtam a pálcáját, azután visszazuhantam a sarkamra és ajkaimat összeszorítva figyeltem ahogy felcsillant a bot vége. Szemeimmel szórakozottan követtem mozdulatait, azonban fejben inkább azt próbáltam kitalálni, hogy mit keresett itt este, és miért volt a vízben? Talán megint az édességboltban járt, és megállt pihenni a stégnél, mint az első találkozásunk alkalmával, bár nem rémlett, hogy lettek volna körülöttünk zacskók. Nem akartam ténylegesen megbizonyosodni róluk, a lányon akartam tartani a szemem mindaddig, ameddig feltűnés nélkül megtehettem. Attól féltem, ha leveszem róla a tekintetem, megint valami borzalmas fog történni vele. Amikor láttam, hogy leengedte pálcáját, de még mindig remegett, lekaptam a saját kabátomat és a vállára helyeztem. Nem valami vastag, de talán segít neki a felmelegedésben. Különben sem fáztam annyira mint ő, és úgy tűnt az immunrendszerem is erősebb egy emberénél, vagy csupán szerencsém volt eddig. Tisztában voltam avval, hogy változtatnom kéne néhány dolgon, de még nem jutottam el arra a szintre, hogy tegyek is valamit érte. Egyenlőre ez így jó lesz, ha pedig elkapok valamilyen betegséget, majd kigyógyulok belőle előbb, vagy utóbb. Én a lányt figyeltem, és Lotti engem figyelt, farkasszemet néztünk egymással, úgy tűnt egyikünk sem tudott szólni a másikhoz. - Nem szabadott volna olyan közel menned a vízhez. Bajod is eshetett volna. - suttogó hangom késként hasította át a kettőnk közé befurakodott csendet, mely után ez a pár halk szó is fülhasogatóan hangosnak hatott. Nem akartam megfedni vagy leszidni, ahhoz már túl nagy volt, nem volt ötéves kislány, akit irányítani kellett volna, csupán hangot adtam aggodalmaimnak. Nem tudtam, mihez kezdtem volna, ha rosszabb lett volna a helyzet. Talán még így is lett valami baja. Lehet megfázott vagy tüdőgyulladást kapott, talán el kéne vinnem valahová, ahol értenek az ilyesmihez. - Tulajdonképpen miért ugrottál bele a vízbe? - talán ez volt az egyetlen amit nem értettem. A stéget képző deszkák nem tűntek csúszósnak, így nem tudtam elképzelni, hogy megcsúszott volna, de az elképzelhető volt, hogy egy rossz lépés miatt megbotlott. Akkor lehet a bokájával is történt valami. Egyre hevesebben kezdett verni a szívem, ahogy szemeim előtt egyre több baljós gondolat siklott át.
|
|
|
|
Csornay Kíra Lotti INAKTÍV
![](https://bagolyko.varazslat.net/avatars/av14598) Ł o T t i C s E k .* offline RPG hsz: 116 Összes hsz: 1542
|
Írta: 2015. december 31. 00:06
|
| Link
|
[url=https://bagolyko.varazslat.net/index.php?p=forum&sp=tpage&topic=1096&post=559493#post559493][b]Csornay Kíra Lotti - 2015.12.31. 00:06[/b][/url] Lassan felfogja az agyam és ezzel együtt én is, hogy biztonságban vagyok, már ami a hideget illeti. Természetesen nem voltam életveszélyben, de mivel lány vagyok, fenntartom magamnak a jogot, hogy túljátsszam a dolgot és, hogy sajnáltassam magamat, höhh, még szép. Rendben, azért egy picit megijedtem, de nem tartott sokáig és a baj elég gyorsan elhárult, bár valljuk be, ezt egyáltalán nem magamnak köszönhetem. Hanem annak, akiről nem tudom levenni a szememet és ahogy látom, ő sem rólam. De hátt annyira aranyos volt! Az aggodalom a szemében, ahogy rám adta a kabátját, egyszerűen nem tehettem róla. De ezzel egyetemben megszólalni sem tudtam, inkább összébb húztam magamon a kabátját és kicsit oldalra fordítva a fejemet beszívta az illatát, furcsálltam, hogy nem érezte olyan erőse, mint a legtöbb embernél szokás, de mind sok minden, ez is hamar hidegen hagyott, nem törődtem az apróságokkal. - De hát nem lett bajom. Itt voltál. Óvatosan elvigyorodtam és felhúztam a vállamat, hogy széttárhassam a karjaimat. Abban a világban éltem, ahol a magamfajta lányokat valaki mindig kihúzta a csávából. Most sem történt ez másképp, bár nem számítottam rá. Ha pedig nagyon nagy lett volna a baj, akkor úgyis megoldom egyedül, csak esetleg tovább tart. De ez így ezerszer jobb volt, akkor is megérte, ha most egy kicsit mérges a helyzetre, vagy rám. Mert, ez azt jelentette, hogy törődik velem, nem? Ajj, tényleg el kell erről beszélgetnem valakivel. - Ne ugrottam bele! Közlöm összevont szemöldökkel, miközben helyzetet változtatok és a ráülök a sarkamra, mert azért a stég továbbra is elég hideg volt. Kicsit furának tartottam, hogy képes rólam ilyet feltételezni, de nem tudtam okolni és egyúttal haragudni sem tudtam rá. Sajnos belőlem az ilyet simán kinézi az ember. - Láttam valamit a víz alatt és jobban megakartam nézni hogy mi az, elveszítettem az egyensúlyomat és belefejeltem. De már kint vagyok, minden rendben. Semmi pánik. Bólintok egy jó mélyet, ezzel hangsúlyozva ki a lényeget. Végül is, kit érdekel, hogy beleestem? Már legalább tíz perce történt, ideje túllendülni rajta. - De azért köszönöm, hooooogy kihúztál, meg ilyenek. Villantottam rá egy hálás mosolyt, miközben hatalmas boci szemeket meresztettem rá. Annyira jóóóó volt, hogy azt senki nem tudja elképzelni! A pálcám fényénél épp csak láttam, körülöttünk sötét, olyan volt, mintha valami buborékban ültünk volna.
|
|
|
|
Vadász Csenger Richárd INAKTÍV
![](https://bagolyko.varazslat.net/avatars/av14706) Bukott Király offline RPG hsz: 168 Összes hsz: 843
|
Írta: 2015. december 31. 17:29
|
| Link
|
[url=https://bagolyko.varazslat.net/index.php?p=forum&sp=tpage&topic=1096&post=559787#post559787][b]Vadász Csenger Richárd - 2015.12.31. 17:29[/b][/url] Nem történt baja, mert itt voltam. De mi lett volna ha nem. Talán megoldotta volna maga is, de az időveszteség amit úgy okozott volna, talán mindent elrontott volna. Nagyot sóhajtottam, ahogy a vigyorgó lányt figyeltem, és mosolyogva ráztam meg a fejem. Lényegtelen és buta dolog lett volna folytatni a fejemben lévő rossz opciók számolását, mely esetekben otthagyta volna a lány a fogát. Vége volt, ami történt megtörtént, jól volt. Megijedhetett, fázhatott, de nagyobb baja nem történt. Legszívesebben magamhoz öleltem volna és elrángattam volna a stég közeléből, de valószínűleg kaptam volna érte pár furcsálló tekintetet, esetleg néhány ezt kifejező szót is, szóval inkább türtőztettem magam. - És megtudtad, hogy mi volt az? - kérdeztem rá szórakozottan. Talán a szobrocskámnak a csillogását láthatta, ahogy néhány kósza holdfény ücsörgésével felhívta magára a figyelmet. Nem is olyan régen kaptam azt a sellőt mintázó jégbábút egy lánytól, aki a maga kezével, szemeim előtt keltette életre. Valahol arra lehetett amerre Lotti esett, és nem is volt messze a felszíntől, egy nagyobb kőnek hála. Még mozogni is képes volt, csapkodni a farkával, piszkálni a haját, vagy vidáman integetni felém. Vajon Lotti is képes ilyen mágiát használni? Rásandítottam, és alaposan elrágódtam a magamban feltett kérdésen. Nem tartottam valószínűnek, akkor már találkoztam volna a képességeivel, de azért mégis elhatároztam magamban, hogy majd rákérdezek a dologra. - Nincs mit, bármikor megtenném újra ha rólad lenne szó. - a gyűrűmet birizgáltam, még a saját számból is olyan nyálasnak tűnt ez a kijelentés. De mit tehettem volna, ha egyszer így éreztem. Akárhonnan kihúztam volna a lányt, még ha nekem is be kellett volna mellé zuhannom a tóba ahhoz, hogy kirángassam onnan. - Nem gondoltam volna, hogy ilyen későn megint a stégnél leszel. Most is édességet voltál venni? - mosolyogva helyeztem tekintetem újra rá, olyan érzésem támadt hirtelen, mintha megint az első estén lettünk volna. Ezekben a percekben meg nem mondtam volna, hogy a világban rajta és rajtam kívül bárki más is élne. Olyan elképzelhetetlen dolognak tartottam, egy harmadik személyre gondolni, mikor vele voltam.
|
|
|
|
Csornay Kíra Lotti INAKTÍV
![](https://bagolyko.varazslat.net/avatars/av14598) Ł o T t i C s E k .* offline RPG hsz: 116 Összes hsz: 1542
|
Írta: 2015. december 31. 17:43
|
| Link
|
[url=https://bagolyko.varazslat.net/index.php?p=forum&sp=tpage&topic=1096&post=559802#post559802][b]Csornay Kíra Lotti - 2015.12.31. 17:43[/b][/url] Úgy tűnt lassan de biztosan megenyhül, még ha neki nehezebben is ment túllendülni a dolgokon, mint nekem. Nem zavart, türelmes voltam de igyekeztem nem kihozni a sodrából. Nem akartam vele összeveszni, vagy ilyesmi, szerettem volna ha azon az úton haladunk tovább, amelyiken elindultunk, pusztán csak azért, mert úgy éreztem, az a jó irány. Nem tudtam volna megmagyarázni miért, a közelében leginkább semmi ésszerűről nem tudtam volna beszélni. - A-a, de ha akarod szívesen megnézem. Néztem rá komolyan a tó felé mutatva, majd az egyik lábamat kinyújtottam miközben a tó felé dőltem, ám mielőtt még túlságosan elvetettem volna a sulykot inkább elvigyorodtam és visszahelyezkedtem a korábbi, kényelmes pozitúrába. - Csak vicceltem, most túl hideg a víz. Talán legközelebb. Szerettem fürdeni, szerettem a vizet, de nem ez tűnt a legmegfelelőbb alkalomnak. A kérdés már csak az, mi volt az, ami annyira nem várhatott, hogy képes voltam érte a vízbe borulni. Talán egy hal? Valami biztosan felkavarta a vizet, vagy azt is csak beképzeltem? Néhány perce volt csupán de már nem emlékszem arra sem, hogy láttam vagy hallottam volna. Fura, naaaagyon fura. - Ouuu, hát ez nagyon aranyos tőled. Én is kihúználak, ha beleesnél, vagy valami.. Nem voltam túl jó bókolásban, ez gondolom most már neki is leesett, de úgy voltam vele, ha mást nem is, legalább az őszinteséget díjazni fogja, mert ha bajban lett volna, én is segítettem volna, tudok varázsolni is, vagy mi a szösz, nagy bajba nem keveredhetünk. - Igazából nem. Egy pillanatra lesütöttem a szememet, nem tudtam, hogy hazudjak-e, vagy legyen őszinte. Tök ciki lett volna, ha én beközlöm vele miért vagyok itt, mire ő valami fura mellébeszéléssel elhajt. Ezt nagyon de nagyon nem szerettem volna. De ugyanakkor hazudni sem nagyon szerettem, azt tanították, hogy nem szabad. - Hát, abban reménykedtem, hogy megint kedved támad fürdőzni és... És akkor leesik mi is volt először, úgyhogy elhallgatok egy pillanatra és mielőtt még teljesen elpirulnék a kezeimbe temetem az arcomat. - Mármint nem úgy, hanem izé, abban reménykedtem, hogy itt leszel. Mert te megtudsz látogatni engem, én viszont nem igazán tudom, hol keresselek, vagy szabad-e hogy keresselek. Én tudom, hogy ez most tök ciki, mert ha zavarban vagyok akkor általában hadarok, méghozzá tök hülyeségeket és annyira sajnálom. Sikerült mindent egy szuszra ledarálni, úgyhogy inkább elhallgatok és az ujjaim között kikukucskálva nézek fel Ricsire.
|
|
|
|
Vadász Csenger Richárd INAKTÍV
![](https://bagolyko.varazslat.net/avatars/av14706) Bukott Király offline RPG hsz: 168 Összes hsz: 843
|
Írta: 2016. január 7. 00:12
|
| Link
|
[url=https://bagolyko.varazslat.net/index.php?p=forum&sp=tpage&topic=1096&post=561330#post561330][b]Vadász Csenger Richárd - 2016.01.07. 00:12[/b][/url] - NE! - előre dőltem, és ugrásra készen megfeszült minden izmom. Nem akartam ráüvölteni, de így is megemelkedett kicsit a hangom. Megijedtem, ahogy ott bohóckodott az előbb már pórul járt lány, azonban azzal is tisztában voltam, hogy túlzásnak bizonyult megütnöm azt a hanghordozást. Kiszaladt a számon, mielőtt gondolkodhattam volna. - Nem szükséges megnézni... - ezek a szavak lágyabb esésűek voltak és sokkal halkabbak. Próbáltam korrigálni egy picit, nehogy a lány azt feltételezze, hogy haragszom rá. Mert erről szó sem volt. Nem haragudtam rá, nem tudtam volna haragudni rá. Egyszerűen csak nem szerettem volna többet a jeges vízben látni, szenvedni, fázni. De ezt ő mégis hogyan érthetné meg? Visszasüllyedtem lábaimra, megpróbáltam ellazítani testem, és mint valami nyugtatás gyanánt újra a gyűrűvel kezdtem játszani. - Nem volt vicces... - jegyeztem meg a lány szemébe nézve. Nem értettem, hogyan képes ilyenekkel viccelődni. Vagy csak én vettem túl komolyan a dolgot. Kicsit ellágyult a tekintetem, talán jobb is volt ez így. Talán ezerszer jobb volt, hogy mindig vidám maradt ilyen helyzetekben, ahelyett, hogy ő is bepánikolt volna. Nekem is mosolyognom kellett volna. De nem állt viccre a szám, így csak megpróbáltam átlépni ezen. - köszönöm, bár nem valószínű, hogy szükségem lesz rá - nevettem el magam, őszintén mosolyogva. Olyan viccesnek hangzott, tudva, hogy igazából az életem legnagyobb feltétele a víz volt. Ha Lotti tudta volna, hogy egy sellőt akart kimenteni a vízből, biztosan ő is csatlakozott volna hozzám, biztos voltam abban, hogy az ilyesmi megmosolyogtatná a lányt. Hanem mivel mégsem mondhattam el valódi okát hirtelen jött jókedvemnek, inkább hamar témát váltottam, hogy újra róla legyen szó helyettem. Mindig is szívesebben hallgattam az ő meséit. Meglepődtem a lesütött pillákon, és fel is keltették egyben kíváncsiságomat. Kicsit előre hajoltam, hogy közelebb kerüljek Lottihoz, és minden szavát tisztán értem majd, ha beszélni kezd. Újból elnevettem magam, jókedvem úgy tűnt gyorsan visszatért, nem tudtam morcos maradni a lány közelében. Lehetetlennek bizonyult, hisz amikor csak ránéztem mosolyogni támadt kedvem, de mikor meg is szólalt... - Szóval látni akartál? - vigyorom elterült egész arcomon, talán a fülem tövéig is kinyúlt volna, ha most egy rajzfilm főhőseit alakítottuk volna a valóságos alakok helyett. - Azt hiszem elég lett volna egy bagoly...bár nem szeretem őket, elég hasznosak tudnak néha lenni, elébed mentem volna akkor. - gondolkodtam el, majd rájőve, hogy mit is mondtam hirtelen elkezdtem azon is agyalni, hogy vajon a lány mit is képzelhetett jelen pillanatban rólam. Mármint a kilétemről, hogy ki voltam. Diáknak hitt? Azt hazudtam neki nem? Vagy az más volt? Már alig voltam képes észben tartani az összes hazugságot, ami elhagyta a számat. Nem tudtam már kinek mit mondtam, egyáltalán kinek mondtam valamit, és kinél hallgattam el.
|
|
|
|
Csornay Kíra Lotti INAKTÍV
![](https://bagolyko.varazslat.net/avatars/av14598) Ł o T t i C s E k .* offline RPG hsz: 116 Összes hsz: 1542
|
Írta: 2016. január 18. 21:56
|
| Link
|
[url=https://bagolyko.varazslat.net/index.php?p=forum&sp=tpage&topic=1096&post=564178#post564178][b]Csornay Kíra Lotti - 2016.01.18. 21:56[/b][/url] - Jól van nyugi, csak vicceltem. Emeltem fel vigyorogva a kezeimet, mutatván, hogy megadtam magamat. Nem mintha egyébként beleugrottam volna, de jól esett, hogy aggódott és ez megdobogtatta a szívemet. Pont ezért nem érintett mélyen az sem, hogy felemelte a hangját. Inkább felnevettem. Már el is felejtettem, hogy néhány perce hogy remegtem a hidegtől, felmelegített az aggodalma. - Soha nem tudhatod. Vontam meg a vállamat és teljesen biztos voltam abban, hogy talán egyszer majd segítségre lesz szüksége és ha így lesz, akkor majd én segítek neki! Bizony, szuperhős leszek, vagy valami ilyesmi. Bár az esetek többségében én vagyok az, aki megmentésre szorul, de sárga lévén bármikor készen vagyok beáldozni a saját kényelmemet másokért. Úgy tudom, hogy ez a sárgák nagy többségénél egy alapvető tulajdonság és ez alól én sem vagyok kivétel. Főleg azokkal szemben, akiket szeretek és hát...Ricsi azt hiszem ebbe a kategóriába tartozik. Ezért van az, hogy olyan gyorsan ver a szívem, amikor vele vagyok és nem tudok még annyira sem nyugodt maradni, mint amennyire alaphelyzetben tudnék. De hát hékás, sajnos ilyen vagyok. Figyeltem az arcát a pálcám fényében és mikor kérdezett, vigyorogva beharaptam a hüvelyk ujjamat. Nem akartam megint lesütni a szememet, meg elpirulni, mert féltem, hogy ráun. - Igen. Kár volna tagadni, szerintem nem buta, leesik neki, hogy neki mi a helyzet, vagy legalábbis a reakcióimból biztosan leszűrt már belőle valamit. Szóval utánam a vízözön, amúgy sem tudnám sokáig magamba tartani, különben úgy érzem, hogy szétdurranok. - Azt hiszem, ez így sokkal jobban jött ki. Reménykedtem benne, hogy majd itt leszel, de izé, nem akartalak zavarni, mert ki tudja. Nem vagyok negatív ember, de ilyenkor az ember gyerekét kétségek gyötrik, főleg, hogyha az az ember különös helyet foglal el a szívében. Szóval a lényeg, hogy nem akartam zavarni, inkább bíztam abban, hogy majd "összefutunk".
|
|
|
|
Vadász Csenger Richárd INAKTÍV
![](https://bagolyko.varazslat.net/avatars/av14706) Bukott Király offline RPG hsz: 168 Összes hsz: 843
|
Írta: 2016. január 21. 23:24
|
| Link
|
[url=https://bagolyko.varazslat.net/index.php?p=forum&sp=tpage&topic=1096&post=564917#post564917][b]Vadász Csenger Richárd - 2016.01.21. 23:24[/b][/url] Még csak meg sem próbálta tagadni. Eddig somolyogtam, de a vallomás után, lágyabb mosolyra váltottam, mely ezerszer barátságosabbnak hathatott egy bágyadt, fölényeskedő gúnyvigyornál. Valami a mellkasomban ismét életre kelt, hevesebben kezdett dobogni, mintha több kört is futottam volna a tó körül. Pedig már régen abbahagytam az edzéseket. Nem volt miért folytatni őket. Kóborlás ide vagy oda, azért el kellett ismerni, hogy elég jól néztem ki, még így emberi alakban is, bármiféle rásegítés nélkül. Figyeltem ahogy a lány a körmét rágcsálta, akaratlanul is tovább időzött szemem ajkain a kelleténél. Egyszer majd én is szívesen beleharapnék, újra. - Általában itt szoktam lenni, ha nincsen dolgom. Szeretem ezt a helyet, mert olyan békés, csendes és innen tökéletesen látni a csillagokat. De most már egy újabb okom lesz azt hiszem, hogy itt legyek. - tekintetem egy pillanatra sem vettem le a lányról, néha a hajában táncoló holdfényt, máskor szemeiben szikrázó sötétséget figyeltem, vagy ajkainak gyöngyös ragyogását. Nem értettem, hogy mit is akartam igazán tőle. Olyan nevetségesnek hatott, hogy éppúgy elkezdjek randizgatni mint a muglik vagy kétlábú rokonaim szokták csinálni. Én egy kívülálló vagyok ebben a világban, egy szellem, de akkor miért nem tudom elengedni őt? És természetesen az is ott motoszkált a fejemben, hogy mit is gondolhat rólam. Okos lánynak találtam, biztos voltam abban, hogy rég átlátott a hazugságaim vastag függönyén. Egyszer ezt mondtam, máskor azt, de ha tudta, hogy hazudom miért volt itt? Nagy lépésre határoztam el magam, hatalmas levegőt vettem, majd lassan kifújtam. - Mond csak Lotti... - kezdtem, tekintetem lekúszott kezemre, amely zavartan a fekete gyűrűvel játszott. Nem láttam még feketét világítani, de mintha most tényleg rikított volna az ékszerben a kő. - Kérdezhetek valamit? - nem akartam látni a szemeit mikor feltettem a következő kérdést. - Mégis mit gondolsz, ki vagyok én? - nem bírtam ki, felnéztem, szomorúan, mint egy múltból szökött kísértet. Úgy el akartam mondani neki az igazságot, azt akartam, hogy őszinte legyen a kapcsolatunk, de...de rettegtem, hogy ellököm magamtól a valóságos kilétemmel.
|
|
|
|
Csornay Kíra Lotti INAKTÍV
![](https://bagolyko.varazslat.net/avatars/av14598) Ł o T t i C s E k .* offline RPG hsz: 116 Összes hsz: 1542
|
Írta: 2016. január 22. 18:54
|
| Link
|
[url=https://bagolyko.varazslat.net/index.php?p=forum&sp=tpage&topic=1096&post=564980#post564980][b]Csornay Kíra Lotti - 2016.01.22. 18:54[/b][/url] Furcsa volt megint itt ülni, mégis annyira helyesnek tűnt. Nem tudom miért, ez az érzés még egészen új volt nekem, szóval fogalmam sem volt, hogy hová tegyem. Ettől függetlenül azonban próbáltam minden percét átélni és kiélvezni, mert tudtam, hogy a lányok ilyen boldogság után szokták telezokogni a párnájukat, szóval féltem egy kicsit, nem lehet minden történetnek szép a vége, igaz? Kicsit pesszimista voltam, de csak a bizonytalanság miatt. Általában színesebbnek látom a dolgokat, mint a többség, de ha színekkel kellene érzékeltetni a jelenlegi helyzetet, egyáltalán nem lennének élesek, inkább kopottak, csak Csengert látom olyannak amilyennek általában minden mást szoktam. Vagy ő lenne élesebb, mint minden más? Vagy elment az eszem? Lehet, hogy az utolsó, sőt, tuti, hogy az utolsó! - Elég magányos lehet. Megvonom a vállamat és inkább a tó sötét tükrére meredek. Annyira szép! Még így, hidegben is! Minden olyan nyugodt, csönd van és békesség, csak a hold lusta fénye töri meg a feketeséget. Körülöttünk hegyek, erdő, veszély. Megint elfogott az érzés, hogy mennyire szeretek itt lenni! Hogy tálán hálásabbnak kellene legyek a természet felé, amiért minden nap megcsodálhatom. Hahh! Tinédzser létére milyen magasröptű gondolataim vannak. Hagyjuk a természetet. Mikor Ricsmond megszólal, lassan felé fordítom a fejemet. - Persze, kérdezz csak. Eljátszhatnám a "de hát már kérdeztél hahaha" dolgot, de szakállas vicc lenne. Ráadásul úgy érzem, hogy ez komoly lesz. A tekintetem lesiklik a kezére, figyelem ahogy csavargatja az ujján gyűrű, majd mikor elhangzik a kérdés, egy ideig hallgatok, figyelem őt, aztán elpillantok a víz felé. Valahol mindig is a tudatom szélén lebegett ez a kérdés, de igyekeztem félretenni. Legszívesebben most is elhülyéskedném, de látom rajta, hogy ez neki fontos. - Na figyelj... Négykézláb tornázom magamat, hogy közelebb ülhessek hozzá, áthágva kettőnk között a távolságot, mikor pedig ott vagyok a sarkamra ülök, hogy valamennyire felérjem, de még így is jóval fölém magasodik. - Te vagy az, aki fellógott miattam a klubhelyiségbe, sőt, valószínűleg a kastélyba is. Te vagy az, aki az előbb kihúzott a vízből. Te vagy az, aki hetekkel korábban kisétált a vízből, ideült mellém és ellopta az első csókomat. A kezeimmel az arca felé nyúlok, igyekszem összeszedni a bátorságomat, már amennyire jelen helyzetben lehet. - Egyébként pedig, van két szemed, orrod, a füleid is megvannak. És biztos lehetsz benne, és az élet úgy hozta, hogy én is, hogy minden más is a helyén van. Leengedem a kezemet, fészkelődök egy kicsit, még mindig kellemetlen a helyzet, mert arra, amire kíváncsi, nem válaszoltam. - Nem tudom, hogy mi vagy valójában, de azt tudom, hogy most épp ember. És azt is tudom, hogy nem számít. Mármint biztos, hogy kiakadnék egy kicsit ha megtudnám, de nem számítana, mert nem érdekel. Eddig sem érdekelt, mármint, kíváncsi voltam rá, hogy milyen titkok ölelik körül, de egyáltalán nem azért, mert ha valami változik, akkor nem akarom látni, vagy kiszeretek belőle. Szó sem volt ilyesmiről.
|
|
|
|
Vadász Csenger Richárd INAKTÍV
![](https://bagolyko.varazslat.net/avatars/av14706) Bukott Király offline RPG hsz: 168 Összes hsz: 843
|
Írta: 2016. február 27. 22:22
|
| Link
|
[url=https://bagolyko.varazslat.net/index.php?p=forum&sp=tpage&topic=1096&post=567838#post567838][b]Vadász Csenger Richárd - 2016.02.27. 22:22[/b][/url] Nem bírtam tovább várni. Előbb vagy utóbb úgyis nekiszegeztem volna a kérdést. Azt, amely már olyan régóta lebegett kettőnk között, kimondatlanul. Ami mart és csaholt, üvöltött, ha elfelejtettem, mert hiába szorult a háttérbe, ő játszotta a főszerepet. A lánynak kellett, hogy legyen rólam egy elképzelése. Egy csavargó, egy diák, egy varázsló, egy idetévedt mugli, akármi. Kellett, hogy valaminek besoroljon, és én tudni akartam, mi voltam a szemében. Még csak a szemébe sem tudtam nézni. Helyette a gyűrűvel játszva tettem fel a kérdést, és aztán csendben figyeltem. Mintha egy egész évszázadra ránk telepedett volna a csend, és súlyos dunyhaként nyomta volna vállam. Képtelen voltam nem ránézni egy idő után, ellenőrizni, hogy még ott van-e, bár elzártam testemmel minden kiutat Lotti elől. Talán mikor már majdnem leült a négykézlábas közlekedés után eszméltem rá, hogy hirtelen milyen közel voltunk egymáshoz. Némán, ajkaimat összezárva hallgattam. Amiket rólam mondott, azok olyan dolgok voltak, melyeket mind semmiségnek tartottam. Odaülni valaki mellé, belopakodni valahová, de mikor a csókhoz ért, kicsit elkomorodtam. Elloptam az elsőt. Talán egy gerincesebb, a világba beleillőbb fiúnak kellett volna ezt megtennie helyettem. Valakinek, aki mellette marad, mert ahogy az életet ismertem könnyedén megeshetett, hogy engem hamar elsodor innen a szél, vagy maga a hurrikán. Megdermedtem. Lotti megérintette az arcomat. Máskor élveztem volna ezt, egy másik lánytól, aki még csak negyedannyit se érdekelne mint ő. Akkor tetszett volna, mert tudtam volna a végét, de abban a pillanatban ahogy a lány ujjai a bőrömhöz értek, hirtelen valami hatalmas dobbantotta meg a szívemet. Valami, amit azonnal átváltott a rettegés. Nem akartam remegni, de lehet nem tudtam eltüntetni. - Mennem kell - egyszerre álltam fel, és ugrottam hátra, hogy megnöveljem a távolságot közöttünk. Lotti tette! Ő volt az, aki miatt ez az izé bennem hangosan dübörögni kezdett. Azonnal el kellett tűnnöm innen, mielőtt kitörne belőlem olyan szóáradat, amelyre még nem voltam készen. - Sajnálom, majd... - nem ígérhettem meg, hogy találkozunk. Idő kellett. Sok idő. - Szia - El kellett menekülnöm. Túl sok szalag akart valamihez láncolni. Nem, ez velem nem történhetett meg. Azok a borzalmas muglik rám ragasztottak valami fertőzést. Valami nyavalyát, melytől máshogy éreztem magam, mint ahogy általában szoktam. Még csak hátra se néztem, mert ha megtettem volna, lábaim megállnának, és maradásra késztetnék testem. Szívem őrjöngött, sikított és húzott volna vissza a stégre, ellentétben az agyam űzött a helyszínről. És mint mindig, most is rá hallgattam, mikor beléptem a fák takarásába, faképnél hagyva a szerencsétlen leányzót.
|
|
|
|